Det var i 1947,
to år efter krigen, at jeg indledte min rejse til det,
som min far kaldte "Nordstaternes Sodoma, "
New York.
Kald mig Stingo.
Det var det navn, jeg var kendt under dengang,
hvis jeg overhovedet blev kaldt noget som helst.
Jeg havde knap penge nok til at skrive min roman,
jeg drømte nemlig om at blive forfatter.
Men min sjæl var lukket land,
uden kendskab til kærlighed eller døden.
Selv dengang
var det svært at finde billige lejligheder på Manhattan.
Og således indledtes min opdagelsesrejse
på det mærkelige sted Brooklyn.
Jeg ved det godt.
Du tænker på den lyserøde. Det gør alle.
Min afdøde mand, Saul, fik et godt tilbud.
Flere hundrede liter overskudsmaling fra flåden.
De havde nok ikke noget at bruge lyserød til på fartøjerne, hvad?
Godt, jeg tager det.
Yetta har meldt ankomsten i det etiske kongerige i det lyserøde palads
af en ung forfatter fra Syden.
Dine naboerne inviterer dig ovenpå til middag
i Sophies lejlighed lige over dig.
I aften klokken 20.
Bogen er en velkomsthilsen
fra en af Brooklyns tidligste skjalde til Brooklyns nyeste!
Sophie og Nathan
Du må ikke gå!
- Jeg går nu. Lad være! - Nej!
Vi har brug for hinanden.
Jeg sagde, du skulle lade mig være.
Hold dig væk.
Nej, nej, lad være!
- Jeg lyver ikke! - Jo, du gør.
- Nej! - Jo, du gør.
Du må ikke gå! Du må ikke forlade mig!
Vi har brug for hinanden, det ved du godt.
Vi har brug for hinanden.
- Har jeg brug for dig? - Ja...
Nu skal jeg sige dig noget.
Jeg har lige så meget brug for dig som en ulidelig sygdom!
Som et tilfælde af miltbrand!
Som trikinose.
Som galdesten, pellagra, hjernebetændelse.
Nyrebetændelse, for Guds skyld!
En hjernesvulst!
Jeg har lige så meget brug for dig som døden.
Hører du? Som døden.
Nej, Nathan.
Tag tilbage til Krakow, skat.
Tilbage til Krakow!
Jamen god aften.
Morede du dig?
Nød du vores lille forestilling?
Tænder du på at lure?
Døren var åben. Jeg undrede mig over, hvad der foregik.
Døren var åben? Du undrede dig over, hvad der foregik?
Hold nu kæft, det er jo den ny litterat fra Sydstaterne.
Ærgerligt, at jeg ikke er her, så vi kan nyde en livlig diskussion.
Vi ville ellers have haft en herlig samtale.
Vi kunne have talt om sport.
Sydstatssport
som at hænge niggere eller "coons," som I kalder dem dernede.
Vi ses i et andet liv, slavepisker.
Alt i orden?
Ja.
Det må De undskylde.
Sådan er han
normalt ikke.
De skal ikke undskylde.
Jeg bor nedenunder. Hvis der er noget, De...
Tak.
De er meget venlig.
- Jeg bor som sagt nedenunder. - Jeg klarer mig.
Jeg hedder Stingo.
Tilgiv os.
Tres cents. Hver gang han hæver med 50. Tres...
Ja?
Vi havde jo inviteret Dem til middag.
Det er meget betænksomt.
Jeg arbejder ofte om aftenen, hvor jeg sidder og skriver.
Men hvis det generer Dem, så vil jeg ikke...
Nej!
Da jeg var lille pige,
skrev min far på maskine, og jeg faldt i søvn til lyden af det.
Det vil få mig til at føle mig...
Hvordan siger man det?
Tryg. Tryg.
Var Deres far forfatter?
Nej, min far var...
Min far var juraprofessor.
Han skrev artikler,
der advarede det polske folk om truslen fra nazisterne.
Han forsøgte også at skaffe hjælp til de jøder, der blev forfulgt.
Ja, lyden af skrivemaskinen vil få mig til at tænke på min far
og på hans godhed.
Har De lyst til at komme indenfor?
Måske en anden gang.
Hvis De vil tilgive mig?
- Godnat. - Ja.
Var det Stinko?
- Stingo. - Stingo, ja!
Det navn har jeg aldrig hørt før.
- Men der er ikke noget "k" i det. - Nej.
Kun et "g."
Det er pænt.
Det er en venlig og glad lyd.
Jeg kan godt lide det.
Nathan!
Nathan.
Åh gud!
Forstår du det ikke, Sophie? Vi er døende.
Så skal du vågne. Få gang i den dovne krop.
Grøden er næsten færdig, majsbrødet ligeså.
Nu har gamle Ponkers firspandet klar til at gå.
På udflugt I skal, nede ved vandet den stå.
- Godmorgen, Stingo. - Godmorgen.
Vi vil gerne være venner
og tage dig med ud på denne smukke sommerdag!
Kom med op og spis morgenmad sammen med os.
- Og så... - Ja.
- Coney Island. - Coney Island! Nøj!
Jeg beklager det med i går aftes.
Ja.
Jeg ved godt, hvad du tænker: "De er underlige."
Om søndagen kan vi lide at klæde os anderledes på og gå i byen.
- Okay. - Okay?
Jeg vidste, du ville forstå det!
Forstår du, alle klæder sig ens.
Se lige de stakler derude.
Se på dem. Droner.
De går ned ad gaden, de ser ens ud, klædt i samme kedelige uniform.
I er kedelige!
Godmorgen!
Men se lige hende. Guds gave!
Giv mig et kys.
Et kys. Vil du ikke nok?
Godt, et kys. Mere fortjener du ikke.
- Et til. Jeg må have et til. - Nej.
- Jeg må have et til. - Nathan...
Jeg kan ikke holde hænderne fra dig.
Det... Nej, Nathan Landau!
Hvad mener du, Stingo?
Her er jeg, en pæn jødisk dreng,
jeg nærmer mig de 30.
Jeg bliver vildt forelsket i en polsk shiksa.
Hvad er en "shiksa"?
En shiksa er en goi-pige. En dame af ikke-jødisk overbevisning.
Hun er...
Jaså. Jeg gik bare ud fra, at hun var...
- At hun var jøde? - Ja.
Jøde?
Nej, nej, nej. Sophie er katolik.
Ja, men jeg er ikke katolik længere.
Født katolsk.
Da jeg mødte hende,
var hun skind og ben og hår.
Og det var halvandet år efter,
at russerne havde befriet den lejr, hvor hun var.
Ja, det lignede noget, der skræmmer fuglene.
Hvad hedder det? Fugleskræmsel.
Jeg havde "skørby."
Nej, nej, nej. Hun mener skørbug.
Og tyfus, blodmangel og skarlagensfeber.
Det var sgu et mirakel, at hun slap ud af lejren i live.
Ja.
Jeg troede, jeg havde leukemi.
Jeg troede, jeg skulle dø.
Men Nathan så, at det kun var blodmangel.
- Er du læge? - Nej, nej.
Det er min brors domæne.
- Men jeg er biolog. - Ja!
- Jeg læste videnskab på Harvard. - Harvard.
Og han...
En kandidatgrad i cytologi og udviklingsbiologi.
- I dag forsker jeg. - Han arbejder for Pfizer.
Pfizer, det er en stor medicinalvirksomhed her i Brooklyn.
Jeg tog hende med hen til en af min brors venner,
en læge, der underviser på et universitetshospital.
Ja.
Han bekræftede diagnosen.
Og vi satte svesken her
på store doser jernsulfat,
og hun blomstrede op som en rose.
En rose.
En allerhelvedes smuk rose.
Du er noget særligt.
Tak, fordi du fik mig til at blomstrede som en rose.
At blomstre, ikke at blomstrede.
Hun er dygtig. Hun skal være perfekt.
"At blomstrede." Og hvad så? Det er et latterligt sprog!
Der er for mange ord!
For ordet hastighed er der også hurtig, hastig og rask,
og de betyder alle det samme.
- Rap, prompte. - Overilet.
- Ile. - Frisk.
- Drøne. - Accelerere.
Hastigt flyvende.
Nej, nej! Stop så!
Det er latterligt!
På fransk er det så nemt. Man siger vite.
Eller på polsk, szybko. På russisk, bistroy.
Det er kun engelsk, der er så indviklet!
Hvor mange sprog taler du?
Min far var lingvist, så jeg...
Han lærte mig tysk, fransk, russisk, ungarsk,
de slaviske sprog.
Hvilket sprog er jeg ved at ødelægge lige nu?
Engelsk!
Din far var garanteret en spændende mand.
Ja, min far var
en civiliseret mand.
Det er det rigtige ord, ikke? "Civiliseret?"
- Et meget godt ord. - Ja?
Min far var en civiliseret mand, der levede i en ikke-civiliseret tid.
De civiliserede er de første, der dør.
Spiller du klaver?
Nej. Jeg spillede før i tiden, men...
Jeg spiller ikke længere.
Ikke længere.
Min mor var en smuk pianist.
Nathan overraskede mig med klaveret på min fødselsdag!
Jeg elsker det stykke.
Da jeg var lille pige,
lå jeg tit i min seng,
hvor jeg kunne høre min mor, der spillede klaver nedenunder,
og lyden fra min fars skrivemaskine.
Ingen har haft mere vidunderlige forældre.
Eller et smukkere liv.
Swanee, den kender du godt, ikke?
Stingo, kom så!
Åh gud!
Pludselig rystede jeg voldsomt.
Jeg mindedes Nathans stemme aftenen forinden.
Forstår du det ikke, Sophie? Vi er døende.
Jeg længtes efter at komme væk,
pakke mine ting og flygte.
Men jeg gjorde det ikke.
Jeg blev hos Yetta Zimmerman,
og på den måde varjeg med til at opfylde Sophies profeti om os alle tre.
Vi blev nære venner.
Her er et eksempel på, hvor stemningsvækkende engelsk kan være.
Sophie elskede at fortælle om, hvordan Nathan reddede hendes liv.
Hun så deres møde som et mirakel.
"Fordi jeg ikke kunne vente på døden,
"var han så venlig at vente på mig.
"Vognen indeholdt kun os selv og udødeligheden."
Rim, rim.
Som om det ikke er svært nok at forstå sproget.
Bare hverdagssnakken. Nu skal vi også læse rim!
...den skønhed, der er i sproget, når kunstnere skriver det.
Jeg glæder mig til at se jer i næste uge. Og husk,
at I ikke må miste modet.
I får se.
En skønne dag vågner I og opdager, at I har drømt på engelsk.
Undskyld, hvem havde skrevet digtet?
Dickens.
Emily Dickens.
Tak.
Vi burde være i stand til at...
Alt i orden, frøken Zawistowska?
Ja.
Tak, jeg har det fint.
Jeg er lidt træt.
Jeg har bemærket, at De ser lidt skrøbelig ud.
- Jeg håber ikke, det er for personligt. - Nej! Nej, jeg...
Er De sød at hjælpe mig?
Tak.
Tak for Deres
omsorg.
Farvel.
Undskyld, kunne De sige mig, hvad...
Hvor i kartoteket
finder jeg
den amerikanske digter fra det 19. århundrede,
Emily Dickens?
I kartoteksværelset til venstre.
Men De finder ikke nogen omtale.
Ikke det?
Hvorfor ikke?
Charles Dickens er en engelsk forfatter.
Der findes ingen amerikansk digter ved navn Dickens.
Undskyld, men nej. Jeg er vis på, det er en amerikansk digter.
- Emily Dickens. - Hør nu her.
- D-I... - Jeg har jo sagt,
at vedkommende ikke findes!
- Kan jeg gøre det mere klart? - Nej.
- Vedkommende findes ikke! - Okay.
Tag det nu roligt.
Bare lig stille.
Lad lægen klare det hele.
Du er så smuk.
Ja! Hvordan blev du så smuk?
Jeg tror, jeg dør.
Nej, nej, nej.
Nej, din puls...
Din puls er fin. Den er helt rolig.
Du lever, til du er 100.
Hvorfor er jeg så træt?
Lægen mener, at du skal have noget farve på din smukke, hvide hud.
Jeg tager dig med hen til min bror.
Han er den bedste læge, der findes.
- Nej, du... - Troede du, at jeg var læge?
Nej, jeg er biolog.
Har du spist ordentligt?
Ja! Ja, det har jeg.
Jeg har været her i seks måneder og...
Jeg har spist bedre, end jeg har gjort i hele mit liv.
Måske er du kommet bagud med jern.
Jeg går nu, men må jeg komme igen senere?
Svar ikke på det. Jeg kommer igen.
Okay?
Ja, okay.
Hvor længe har du været her?
Bare længe nok til at gå i gang med middagen.
Du ser meget bedre ud.
Hvad har du gjort?
Det er smukt.
Vi skal have kalvelever,
tilberedt på venetiansk vis og med en særlig vinaigrette,
der er fyldt med jern,
og porrer, der er fyldt med jern.
Det vil også forbedre din stemmeklang.
Nero fik porrer hver dag for at gøre stemmen dybere.
Det vidste jeg ikke.
Så kunne han synge, når han og Seneca søndersled slaverne.
- Nu skal jeg hjælpe dig. - Nej! Du må ikke bevæge dig.
Vil fruen smage på vinen?
"Château Margaux Grand Cru."
Åh gud!
En særlig dag, en særlig vin.
Når man...
Når man lever et godt liv,
som en helgen, og man så dør,
så må det være det, man drikker i paradis.
Ja.
Thomas Wolfe.
Look Homeward, Angel.
Du milde!
Hvordan lyder Wolfe på polsk?
En sten, et blad, en uopdaget dør.
En sten.
Et blad.
- Døren. - Døren.
- Alle de glemte ansigter. - Glemte ansigter.
Sikke en oplevelse.
At høre Thomas Wolfe læst højt på polsk.
Det er første gang, jeg hører Wolfe på engelsk.
Hvis den stakkels Wolfe havde hørt dig læse det højt på polsk,
- ville han have skrevet det på polsk. - Det tror jeg ikke.
Jo! Jo!
Du var...
Du var i en koncentrationslejr?
Ja, jeg kan ikke...
- Men jeg kan ikke tale om det. - Undskyld.
Jeg har en vis evne til at stikke snuden i ting, der ikke rager mig.
Jeg
vil meget gerne lære dig at kende,
være tæt på dig.
Emily, Emily Dickinson?
Er det den kvinde?
Åh nej!
"Tilhører Nathan Landau."
- Er det dig? - Det er mig.
- Er det din bog? - Nej, det er din.
Tak!
Tak.
"Gør sengen vid.
"Gør sengen klar med ærefrygt.
"I den, vent til dommen falder,
"ypperlig og fair.
"Gør madrassen flad.
"Gør puden rund.
"Lad ingen gul solskinsstøj
"forstyrre denne plads."
Nathan, min nye og elskede ven,
introducerede mig til, hvad der forekom at være svaret på min evindelige liderlighed.
Før jeg kom i terapi, var jeg fuldstændig frigid.
Kan du forestille dig det?
Nu kan jeg kun tænke på at kneppe. Wilhelm Reich har gjort mig til nymfoman.
Jeg har sex på hjernen!
Jeg kan stadig smage hendes navn på tungen.
Leslie Lapidus.
Døren er åben, kom bare ind!
Hallo!
Du ser pragtfuld ud.
- Tak. - Ja.
- Hvad vil du have at drikke? - Jeg vil gerne have...
Det ved jeg ikke. Lad os se engang.
- Jeg vil gerne have en... - Åh gud!
Hold da op!
Fantastisk!
Nej, lad den ringe!
Goddag, mor.
Jeg har det fint. Det sagde jeg jo.
Ja, masser.
Jeg skal nok sørge for at vande blomsterne
og give hunden mad. Mor...
Ja, far. Ja, din lille prinsesse opfører sig pænt.
Okay. Farvel!
De rejser væk i weekenden, og husassistenten er syg.
De tror ikke på, at jeg kan overleve en weekend alene i lejligheden.
Heller ikke med fyldt køleskab, en slå for hver dør
og Gud ved hvad ellers.
Jeg indså, at Leslie og jeg havde stedet for os selv til at muntre os.
Det overgik mine forventninger.
Mine forventninger flød til overmål hen over det pletfri tæppe
ud af døren ned ad Pierrepont Street,
tværs over de kødelige strækninger i Brooklyn.
Leslie.
En weekend alene med Leslie.
Har du læst D.H. Lawrences Lady Chatterley's Lover?
Nej.
Han har svarene. Han ved meget om at kneppe.
Han siger...
Han siger, at når man knepper, overgår man til mørkets guder.
Stingo, jeg mener det.
At kneppe er at overgå til mørkets guder.
Lad os overgå til mørkets guder!
Jeg har vist ret til at spørge, hvad der foregår?
Du forstår det ikke.
Jeg kan ikke gå hele vejen.
Jeg har nået et plateau i min analyse.
Før jeg nåede dertil, ville jeg aldrig have kunnet sige ordene.
De angelsaksiske bandeord, som alle burde være i stand til at sige.
Nu er jeg i stand til det.
Leslie Lapidus kunne sige "kneppe, " men hun kunne ikke gøre det.
Nathan!
Hvor er jeg glad for, at du...
Ja, det er lille Stingo.
- Stingo? - Ja?
Vil du med op og have en natdrink?
Ja.
Når Nathan bliver optaget af noget,
glemmer han tid og sted.
Stingo, du ser...
Du ser meget fin ud. Du har dit krybejakkesæt på.
Mit creponjakkesæt.
Nåja. Creponjakkesæt.
Jeg elsker at være her.
Jeg er glad for, du ikke kunne sove.
Har du ondt i munden? Du taler sjovt.
Jeg bed mig selv i tungen.
- Skal jeg hente noget til dig? - Nej, nej.
Den skal bare have ro.
Hvad...
Har du flyttet rundt på møblerne?
Ja. Kan du lide det? Det gør jeg, når jeg ikke kan sove.
Det er en god idé, for så behøver man ikke...
Man behøver ikke at tænke på noget.
Det må jeg hellere prøve.
Nej.
Stingo.
Du skal ikke flytte rundt på møblerne.
Du skal flytte bjerge.
- Lige nu kan jeg ikke flytte på tungen. - Måske flyttede du den for meget.
Hvorfor er alle kvinder i verden ikke ligesom dig?
Tak du hellere Gud for det. Se her.
Jeg ser mange kvinder i dit liv.
Mange smukke kvinder, der forguder dig, og som vil elske med dig.
Nogle gange ser jeg mig selv være alene hele livet.
Åh, Stingo, jeg er ikke retfærdig over for dig.
Jeg tænker: "Stingo er så ung. Han er en talentfuld amerikaner.
"Han har ingen ægte problemer," men...
Du ved ikke, om jeg har talent. Du har ikke læst noget af det, jeg har skrevet.
Jeg spørger dig ikke om dit arbejde, hvad det handler om,
for jeg ved, at forfattere helst tier stille om deres arbejde.
Den handler om en dreng.
En dreng på tolv år.
- Og... - Den er selvbiografisk?
Ja, i en vis udstrækning.
Den strækker sig over et år, som er det år, hvor hans mor dør.
- Jeg vidste ikke, at din mor var død. - Da jeg var 12.
- Elskede du hende meget? - Ikke nok.
Hvad mener du med "ikke nok"?
Jeg mener ikke nok.
Det er det skrækkelige ved
at leve længere end dem, vi elsker. Det...
Det er skyldfølelse.
- Din far? - Min far, min mor, min mand.
Var du gift?
Ja, jeg var gift.
Da jeg var meget ung, blev jeg gift med en af min fars disciple.
Han var assistent på universitetet.
Din fars antinazistiske skrifter har sikkert skabt problemer.
Hans skrifter.
En dag var jeg til messe,
og jeg...
Jeg havde en forudfølelse.
Jeg var bange, og jeg...
Jeg løb ud af kirken og hen til universitetet,
men porten er låst.
Der stod mange tyskere der.
Jeg så professorerne. De blev beordret op i en lastbil.
Et stykke lærred blev flyttet.
Jeg så min fars ansigt og min mand bag ved ham.
Og...
Jeg så på dem.
Men tyskeren kørte, og jeg så aldrig de ansigter igen.
De blev kørt til Sachsenhausen.
De kaldte det en tysk arbejdslejr, men de skød dem den næste dag.
Det har vi hørt.
- Din mor? - Min mor...
Min mor fik
tuberkulose og...
Hun var meget syg.
Hun var døende, og jeg kunne intet gøre.
Jeg tænkte, at hvis jeg kunne skaffe kød...
Hvis jeg kunne skaffe kød til min mor, ville hun blive stærkere.
Så jeg tog ud på landet,
hvor bønderne solgte skinke.
Det var det sorte marked. Jeg købte det og tog det med tilbage.
Men det var forbudt, for kun tyskere måtte få kød.
Blev man fanget...
Jeg gemte skinken under nederdelen på vej hjem i toget.
Jeg lod, som om jeg var gravid.
Jeg var meget bange!
Jeg rystede.
Men tyskeren,
der var forrest på toget, fik øje på mig.
Jeg sad der, og han kom hen til mig og fandt skinken.
Så de sendte mig til Auschwitz.
Blev du sendt til Auschwitz, fordi du stjal en skinke?
Nej, jeg blev sendt til Auschwitz, fordi de så, at jeg var bange.
Ja.
- Ved du, hvad det betyder? - Ja.
Prøvede du at begå selvmord i Auschwitz?
Nej, det var senere.
Senere, da jeg var...
- Efter befrielsen. - Efter du var kommet i sikkerhed?
I sikkerhed, ja.
Jeg var i sikkerhed i Sverige. I en flygtningelejr.
Det var godt. De forsøgte at hjælpe os.
De forsøgte at...
De forsøgte, men...
Jeg vidste,
at Jesus havde vendt sig bort fra mig.
Og at kun en Jesus, der ikke længere bekymrede sig for mig,
ville slå de mennesker ihjel, som jeg elskede,
og lade mig leve med skammen.
Åh gud. Så jeg gik hen i kirken,
og jeg tog glasset. Jeg knælede,
og jeg skar mig i håndleddet.
Men jeg døde selvfølgelig ikke.
Selvfølgelig ikke.
Stingo, der er så mange ting, du ikke forstår.
Der er så mange ting,
jeg ikke kan fortælle dig.
Du kan stole på mig.
Bare stol på mig.
Åh gud, nu kommer Nathan!
Nathan!
- Sophie! - Astrid!
Jeg har nattevagten på Brooklyn Hospital i denne uge.
Patienten er en gammel dame, der er ondere end min mor,
hvis du kan tro det.
Godnat, Astrid. Sov godt.
Det var Astrid.
Måske skal jeg lade døren stå åben. Kommer han, kan vi høre ham.
Vil du have en drink til?
- Flasken er tom. - Jo...
Men jeg ved, hvor Nathan gemmer en flaske.
Vær forsigtig, der er mørkt.
Åh gud.
Du får det bedre, hvis du bare ringer til ham på laboratoriet.
Det kan jeg ikke.
Han kan ikke lide, at jeg ringer til ham på arbejde.
Men hvorom alting er.
Jeg ringede for en time siden.
Og han svarede ikke.
De har sikkert lukket omstillingen.
Du har sikkert ret.
Sommetider, når han ikke kan sove om natten,
så går han rundt i byen.
Han går rundt i alle kvartererne.
Jeg ved ikke, hvor han går hen, men engang kom han tilbage,
hvor han havde et blåt øje, og kæben var hævet.
Jeg troede, den var brækket.
Han kan være kommet til skade.
Jeg ved ikke, hvor han er, men vi bør ringe til politiet.
Nej, vi venter to timer mere.
Bare indtil der sidder nogen i omstillingen.
Så ringer vi til ham.
Han arbejder sent. Han blev sikkert træt og faldt i søvn.
Ja, han faldt sikkert i søvn.
- Det er jeg vis på. - Du har nok ret.
Se her. The Nazi Primer.
Han har vist alt, hvad der er skrevet om nazisterne i de år.
Ja, han er besat af de nazister, der undslipper straf.
Tror du, det begyndte, da han mødte dig?
Jeg ved godt, jeg ikke burde have fortalt ham om det sted,
men hvad kunne jeg gøre?
- Jeg ved, at det er min skyld, at han... - Jeg forstår det godt.
Han er trods alt jøde.
Ja, han er jøde, men tror du ikke også, at jeg er vred?
At de mænd, at de skrækkelige nazister lod min far...
Sådan en god mand, der prøvede at hjælpe jøder, bliver dræbt.
Tror du ikke også, at jeg er vred?
Men du forstår ikke Nathan.
Du ved ingenting.
Hvad han kan finde på at gøre. Jeg tror...
- Nogle gange tror jeg... - Hvad tror du?
- Hvad tror du, min polske skat? - Nathan!
- Har du det godt? - Ja. Hvad med jer to?
Jeg var så bange. Jeg var dum.
Jeg blev bange. Jeg troede, der var sket dig noget.
Jeg ville have ringet, men jeg ville ikke risikere at vække dig.
Vi arbejder på noget stort.
- Ja? - Noget meget stort.
Det er skønt, Nathan.
Ja, skønt.
Men du var her
sammen med Sophie.
Ja, Stingo, han...
Stingo kom hjem fra et stævnemøde.
Da jeg hørte døren, troede jeg, det var dig, så jeg løb ud, men...
Men jeg spurgte: "Vil du med op og få en drink?"
For jeg var bekymret, og han er en god ven.
Han holdt mig med selskab.
Nu har du set mit allerhelligste.
Nu kender du Nathans mørkeste hemmeligheder.
Næppe.
De udrydder seks millioner jøder,
og verden lader dem slippe af sted med det.
Vil du være med til en lynchningsfest, lille sydstatsdreng?
Du kan sikkert lære mig meget om det.
Jeg siger godnat nu.
Stingo, vent.
Stingo er vores bedste ven. Hvorfor gør du sådan?
Han er vores bedste ven.
Nathan, hør på mig.
Jeg var bange. Jeg ved ikke, hvad jeg havde gjort uden ham.
Det er sandt.
Tilgiv mig, min ven. Undskyld.
- Min elskede Sophie har ret. - Ja.
- Jeg er påvirket af arbejdet. - Ja.
- Vi har fat i noget stort. - Ja, min skat.
Jeg er bare en sindssyg forsker, vi er alle sammen skøre.
Kom nu...
Jeg går nu.
- Tak. - Ja.
- Tak, fordi du tog dig af Sophie. - Det var så lidt.
Nathan!
Undskyld.
Skat, jeg er hjemme.
- Godt! - Alt i orden?
Ja. Ja.
- Er du sikker? - Ja.
Griber man ikke ting i Sydstaterne?
- Hvordan går det? - Det går fint.
Hurtigt!
Kors!
Du kommer bare og ødelægger det hele.
Yetta skaffer altid det bedste, man kan finde i Brooklyn!
Pis!
Sophie burde tage en lur efter arbejde.
Hun kan ikke sove. Ikke siden krigen.
- Hvordan går det? - Fint, tak.
Lad mig se.
- Nej. Nej, nej, nej! - Jo, kom nu!
Jeg blander mig ikke, ingen kommentarer, ikke engang...
Jeg har aldrig vist det til nogen. Ingen har læst det.
Jo, men jeg er jo en ven. Har I ikke den slags i Syden?
"Ven," en person, der er knyttet til en anden med følelser eller agtelse.
- Hør. - En, der tilbyder sin hjælp.
- En beskytter, en støtte. - Jeg svor, da jeg begyndte på den,
at jeg ikke ville vise den til nogen, før sidste sætning var skrevet.
Først da ville jeg lade nogen læse den.
Jaså...
Du mener, at du er skrækslagen for, at ingen kan lide den.
Skrækslagen, fyldt med skræk, en skarp, overvældende, intens frygt.
- Okay, okay! - Der får ofret til at være en kujon.
Godt så.
- Det giver dig en ide om det. - Du godeste!
- Hvad med den side i skrivemaskinen? - Nej, det er...
Nathan! Stop!
Okay.
Stingo! Hvad er det værste, der kan ske?
- Måske opdager jeg, at du ikke kan skrive! - Pis!
- Nathan, kom tilbage! - Du kan ikke nå den!
Fint!
Stingo, vent nu lidt.
Nathan har beordret mig til at tage dig med i biografen.
Jeg er din vogter, mens han læser det.
Så du ikke gør skade på dig selv.
- Nathan må være færdig med at læse det. - Ja.
- Kom nu. - Jeg tror, jeg venter på mit værelse.
Nej, kom nu!
Hvis han har noget at sige, kan han komme her.
Vær nu ikke fjollet.
Bravo.
På denne bro,
hvor mange store amerikanske forfattere har stået og søgt efter de ord,
der skulle give Amerika dets stemme,
og skuet ud over det land, der gav os Whitman,
drømt om landets fremtid her fra den østlige kant og gav det ord,
på dette fag,
hvor Thomas Wolfe og Hart Crane skrev,
byder vi Stingo velkommen til gudernes verden,
hvis udødelige ord vi alle kender.
For Stingo!
Hvordan kunne jeg undgå at blive håbløst forelsket
i så generøst et sind? En mentor, der gjorde livet større?
Nathan var komplet og skæbnesvangert betagende.
Sophie!
Vi klarede det!
- Stingo! - Nathan!
- Vi klarede det! - Hvad? Hvad har I gjort?
Nathan!
Husker du den dag, jeg kom og sagde,
at vi havde fat i noget stort?
- Ja. - I dag løste vi problemet.
Hvad? Hvad?
Ikke nu. Jeg fortæller om det i aften.
- Hvilken forskel gør nogen få timer? - Jeg kan ikke sige det nu!
Sig det nu!
- Snart vil hele verden høre det. - Hold da op.
En af de største medicinske fremskridt nogensinde.
Jeg kan ikke fortælle det.
Sig det nu.
Jeg taler om Stockholm. Næste år, os tre sammen.
- Jeg taler sgu om Nobel-prisen. - Hold da op.
Beklager, knægt, jeg kommer først!
Vent! Jeg har noget, så vi kan fejre.
Hvad er dog det?
- En til dig. - Hold da op.
- De passer til. - Jamen, Nathan.
- Sikken smuk kjole! - Kan du lide den?
Prøv den.
Tag den på. Kom, så klæder vi os på!
- Nathan! - Kom så!
- Kan jeg... - Bag ved busken!
Tag den så på. Jeg vil se den.
- Nathan, nej. - Jeg vil se den.
Jeg vil bare se den på dig!
Hold den op foran dig.
- Der er ingen overdel. - Du er skøn.
Nathan, den er smuk!
Laboratoriet kalder.
Hvorfor bliver du ikke og spiser frokost?
- I aften skal vi fejre det. - Se, hvad jeg har her.
Jeg ved det godt. Men jeg skal tilbage på arbejde.
I aften fejrer vi det.
Sørg for, at Sophie kommer sikkert hjem.
Du skal have tøjet på i aften.
Se lige de sko!
I aften. I aften ser jeg det.
Skat, jeg er så stolt af dig.
I aften.
Det var dig, der gav mig ideen.
Det er magen til mit.
Det er et smukt ur, ikke?
Dr. Kats, min chef, hans kone.
Hendes familie er i juvelérbranchen, så han kørte mig derover
for at lave en gravering.
- Det åbner sikkert i toppen, ligesom mit. - Hvad. Du skal ikke...
- Nu er der fingeraftryk på. - Nej, nej.
- Tror du, han vil kunne lide det? - Javist.
Ja, jeg tror, han bliver glad.
Det kostede mange penge, også flere end jeg havde råd til.
Men hvad så?
I dag virker penge ikke særligt vigtige.
Hent champagnen! Hurtigt!
Lyset... Hent dem!
- Jeg har den! - Champagnen er ude bagved!
Jeg kunne ikke huske, hvilket mærke Nathan drikker.
Hvad har du købt?
Fyren i butikken sagde noget om rosé.
Han sagde, at den var vældig god.
- Overraskelse! - Overraskelse!
Er det mærket, du kan lide? Jeg kunne ikke huske det.
Stingo har købt champagne til dig.
Ja.
Det er sødt af ham.
Den er smuk. Se dig lige.
- Ja. Kan du lide den? - Den klæder dig.
Troskab ville klæde dig endnu bedre.
Hvad?
Har jeg ikke sagt, at det eneste jeg kræver af dig,
det absolut eneste, er troskab?
Og sagde jeg ikke, at hvis du nogensinde var sammen med Kats
uden for arbejde,
hvis du så meget som gik tre meter med den idiot,
- så ville jeg slå dig? - Jo, men...
Og i eftermiddags
- kørte han dig hjem. - Ja, men...
Du tilbragte hele eftermiddagen sammen med ham, ikke?
Jeg burde måske sige, at I kneppede hele eftermiddagen?
- Nathan... - Viste du ham den nye kjole?
Så han kunne flå den af dig på et billigt hotelværelse?
Rettede han din rygsøjle pænt op,
mens han bollede dig?
Hans kiropraktor-pik kan sikkert nogle numre, hvad?
- Nej. Nathan! - Du kan godt sige det.
Hvordan vidste du, at han kørte hende hjem?
- Fulgte du efter hende i eftermiddags? - Stingo...
Hvis du nu vidste, hvorfor Kats kørte hende hjem?
Så vil du føle dig dum. Find ud af, hvorfor han kørte dig hjem.
Nej, lad være!
Vores lille sydstatskunstner forsvarer den polske luder.
Ærgerligt, at vores fest bliver lidt mere verdslig, end jeg havde i sinde.
- Stingo, du bør... - Jeg lader dig ikke være alene med ham.
Du forstår ikke, du gør det værre.
Han skal ikke slippe af sted med det pis!
Du forstår ham ikke.
Lad os nu bare glemme det pis!
Ja, skænk op. Lad os fejre det. Ved du hvad?
Vi er her for at hylde dig.
Men hvad er det, vi skåler for?
- Du har ret. Undskyld. - Det gør ikke noget.
Jeg ved ikke, hvad der gik af mig.
En skål for min bedste ven
- og min skønne pige. - Sådan.
Men se, hvad jeg har til dig.
Jeg havde indpakningspapir, men...
Det er smukt. Det er virkelig smukt.
- Kan du lide det? - Lide det? Jeg elsker det.
Ja. Det er magen til Stingos.
Er det?
Ja.
- Der er en gravering. - Det er smukt. Smukt.
Skålen er til ære
for det komplette ophør med min tilknytning til jer to.
Ophør af tilknytning til dig,
den sindssyge kiropraktorfisse fra Kings County,
og dig, det kedelige udskud fra Dixie.
Du narrer mig ikke, unge Stingo.
Siden du på elskværdig vis tillod mig at læse dit sydstatsopus,
fuldt af klynkende selvmedlidenhed
for din stakkels, døde mor.
Stop så, Nathan.
Men se optimistisk på det.
Måske er du på kanten af at skabe en helt ny romanform,
den komiske roman fra sydstaterne.
- Og nu dig, min kære. - Stingo...
Jeg vil stille dig et spørgsmål, der har brændt i min hjerne i lang tid.
Måske kan du forklare mig noget.
Måske grunden til, at du er her.
Vent...
Hvorfor du går i gaderne, overhældt med tillokkende parfume,
optaget af hemmelig kønslig omgang
med ikke en, men to.
Tæl dem, mine damer og herrer.
To kiropraktorer.
Kort sagt, du fik det bedste ud af det
ved at anvende en gammel traver,
mens du var i Auschwitz,
hvor spøgelserne fra de mange millioner af døde stadig søger svar.
Nej.
Fortæl mig det.
Fortæl mig det, Sophie.
Den samme antisemitisme
som Polen er kendt for over hele verden,
så styrede en lignende antisemitisme din egen skæbne,
den hjalp dig, den beskyttede dig på en måde,
så du blev en af en håndfuld af mennesker, der overlevede,
mens millioner døde?
Fortæl mig det. Fortæl mig hvorfor.
En forklaring, tak!
Fortæl mig hvorfor, heldige nummer 11379.
Fortæl mig, hvorfor du stadig lever.
Hvilke små numre og krigslister udsprang fra dit smukke hoved
og tillod dig at indånde den rene, polske luft,
mens masserne langsomt blev kvalt i gassen i Auschwitz?
- Nej! - Forklar dig!
- Stop så! - Forklar dig!
- Lad hende være! - Gå væk!
Gå væk!
Hold dig væk!
Gå din vej!
Da jeg gik, var de her.
Da jeg kom tilbage, to tomme værelser. Ingen Nathan, ingen Sophie.
Det sidste, nogen ved, er,
at han satte hende i en taxa og selv løb i den anden retning.
Det er meget svært.
- Er det dr. Blackstock? - Ja.
Jeg er ven med Sophie Zawistowska, De har måske hørt om mig, Stingo.
Forfatteren! Sophie er meget stolt af dig.
- Ja. Jeg forsøger at finde hende. - Men bor I ikke i samme hus?
- Hun flyttede i går aftes? - Flyttede?
Hun ringede og meldte sig syg i morges.
Jeg var bekymret for hende. Hun er en dejlig pige.
Ved De, hvor jeg kan finde hende?
Hvad med kæresten?
- Det er vist slut. - Måske bor hun hos en ven.
Jeg kender ikke hendes venner.
Der var en polsk pige, der arbejdede for en professor på Brooklyn College.
Jeg kan huske navnet. Sonja Wajinska.
Arbejder der en Sonja Wajinska her?
Desværre. Hun rejste tilbage til Polen for et halvt år siden.
Men jeg kan give Dem hendes adresse.
Tak.
Kender De tilfældigvis hendes veninde, Sophie Zawistowska?
Ja.
Hun besøgte Sonja en enkelt gang, men kom ikke igen.
Jeg genkendte hende fra min tid på universitetet i Krakow.
Hun er datter af professor Bieganski.
Læste De hos ham?
Jeg hørte en forelæsning engang. Det var nok.
Jeg ved, han var uforbeholden omkring nazisterne.
Han var vild med nazisterne.
Måske fordi de hadede jøderne lige så meget, som han gjorde.
Nazisterne dræbte ham.
De kom en dag og tog alle akademikerne med.
De spurgte ikke om politisk overbevisning først.
Det må være en anden mand.
Jeg kan vise Dem det.
Bieganski.
Juraprofessor på universitetet i Krakow
fra 1919 til 1939,
kendt for sine antisemitiske trusler.
En stor forkynder af ghetto-reglen,
der gjorde det ulovligt for jødiske studerende at sidde på samme bænke som polakkerne.
Så.
Astrid, din mor er i telefonen.
Jeg sagde til Yetta, atjeg rejste.
Nogle få uger forinden havde jeg fået et brev fra min far.
Han havde arvet en mindre gård.
Han vidste, atjeg var ved at løbe tør for penge,
så han foreslog, atjeg flyttede tilbage til Syden for at bo der.
Jeg kunne ikke bære at blive i Brooklyn.
Kom ned, din mor venter.
Ja, ja, jeg kommer nu.
Hallo!
Sophie, du er tilbage.
Ja, hej, Yetta.
Jeg kommer for at hente resten af mine ting.
- Har du hørt fra Nathan? - Nej, ikke et ord.
Han sendte en flyttemand efter resten af sine ting.
Okay.
Stingo?
Ja.
Jeg er ked af det, der skete i går aftes. Det ved du.
Du skal vide, at Nathan ikke mente det, han sagde om din bog.
Det ved du godt, ikke?
Jeg ved, at han elsker din bog.
Det er ligegyldigt nu.
Men vi er jo stadig venner.
Jeg rejser. Jeg tager hjem.
Det er et bedre sted at skrive.
Vi har drevet dig væk.
Det har intet med jer at gøre.
Jeg talte med dr. Blackstock i dag.
Stingo, ledte du efter mig?
Jeg burde have lagt en seddel til dig. Undskyld.
Jeg er ked af, at du blev bekymret.
Han lod til at mene, at din veninde Sonja vidste, hvor du var.
Sonja? Sonja Wajinska? Men hun er rejst tilbage til Polen.
Ja, det ved jeg.
Jeg tog hen på Brooklyn College.
Hun arbejdede for en sprogprofessor der.
Ja.
Du har vist mødt ham.
Han kendte din far.
Ja, min far.
Han hørte ham give en forelæsning
på universitetet i Krakow, hvor din far underviste.
Ja, hvis han sagde det, har han fortalt dig om min far.
Sophie, hvorfor løj du for mig?
Ja, jeg løj. Ved du hvorfor? Jeg var bange.
Jeg var bange for at være alene!
Så...
Farvel, min ven.
Sophie, jeg vil gerne forstå det.
Jeg vil gerne kende sandheden.
Sandheden
gør det ikke nemmere at forstå.
Du tror, at hvis du lærer sandheden om mig at kende,
så vil du forstå mig og tilgive mig for alle...
For alle mine løgne.
Jeg lover, at jeg aldrig forlader dig.
Det må du aldrig love mig.
Ingen, ingen bør love det.
Sandheden.
Jeg ved ikke engang, hvad det er længere.
Efter alle de løgne, jeg har fortalt.
Min far.
Hvordan kan jeg forklare, hvor højtjeg elskede min far?
Min far mente, at menneskelig fuldkommenhed var en mulighed.
Hver aften bad jeg Gud om at tilgive mig,
fordijeg altid var en skuffelse for min far.
Og jeg bad til,
at jeg ville være så stor og god en mand værdig.
Jeg var en voksen kvinde.
Jeg var myndig.
Jeg var gift,
da jeg indså, atjeg hadede min far mere end ord kunne beskrive.
Det var vinteren 1938.
Min far arbejdede i flere uger på talen, som han kaldte:
"Det polsk-jødiske problem."
Normalt renskrevjeg talerne på maskine,
og jeg hørte ikke efter ordenes betydning.
Men denne gang blev et bestemt ord gentaget,
et ord, som jeg aldrig havde hørt før.
Løsningen for det polsk-jødiske problem
konkluderer han, er vernichtung.
Udryddelse.
Det var ikke min hensigt at gå hen i ghetttoen den dag,
men noget fik mig til at gå derhen.
Jeg ved ikke, hvor længe jeg stod der
og betragtede de mennesker, som min far havde dømt til døden.
For alle disse mænd, kvinder og børn gjaldt det: vernichtung.
Udryddelse.
Jeg kom i tanke om, at min far ventede på talen,
og jeg skyndte mig hjem for at skrive den færdig,
men i min hast for at gøre den færdig
lavede jeg mange fejl.
Jeg løb hen på universitetet med den,
og min far havde ikke tid til at læse den, før han skulle tale.
Han rejser sig foran alle de mennesker, og han læser talen op.
Han siger fejlene, og jeg kan se, at han bliver vred.
Da talen er slut, kommer han hen til mig.
Jeg stod sammen med min mand.
Foran både ham og alle hans kolleger sagde han!
"Zosia, din intelligens er grød."
Grød.
Jeg havde ikke modet til at sige: "Ja, men hvad med jøderne?"
Det jødiske folk, men...
Bagefter stolede han ikke på mig. Det gjorde min mand heller ikke.
Efter det i Warszawa
havde jeg en elsker,
der var meget god mod mig.
Du må hjælpe os, Sophie.
Hold op med at plage hende.
Jozef boede sammen med sin halvsøster Wanda.
Hun var en leder i modstandsbevægelsen.
Sophie!
Hvad er det?
Et foto af børn, der blev afvist af germaniseringsprogrammet.
"Lebensborn"-programmet.
Det er børn,
der er taget fra deres polske forældre,
hvor man først mente,
at de havde ariske træk.
De blev ført til Tyskland,
hvor de voksede op som tyskere.
Men på et tidspunkt blev det besluttet,
at de var uegnet racemæssigt.
Uegnet!
Derfor blev de dømt til
at blive smidt væk.
Vi beder dig om at oversætte nogle stjålne Gestapo-dokumenter.
Det kan jeg ikke.
Jeg kan ikke bringe mine børn i fare.
Dine børn kan blive de næste.
Nej, jeg vil ikke involveres.
To uger senere dræbte Gestapo Jozef.
De skar halsen over på ham.
De havde mod.
Åh gud, hvor havde de mod.
Ikke længe efter, at de dræbte Jozef, blevjeg anholdt.
Mine børn blev sendt til Auschwitz sammen med mig.
Da toget ankom til Auschwitz,
valgte tyskerne,
hvem der skulle leve, og hvem der skulle dø.
Jan, min lille dreng...
Jan, min lille dreng, blev sendt til Kinderlager,
som var børnelejren.
Og min lille pige, Eva, blev sendt til krematorium to.
Hun blev udryddet.
Takket være mit perfekte tysk og min erfaring som sekretær,
de ting, som min far havde lært mig,
kom jeg til at arbejde
for Reichsführer Rudolf Hoess, kommandant for Auschwitz-Birkenau.
Den dag, hvor de førte mig hen til Hoess, blevjeg tvunget til at gå forbi blok 25.
Der opholdt de fanger sig, som var udvalgt til at skulle udryddes.
De skulle nogle gange stå op i flere dage.
De var nøgne, og de havde intet vand.
De strakte hænderne ud mellem tremmerne, og de græd og tryglede.
Kvinden skal være
kommandant Hoess' sekretær.
Før hende nedenunder. Sørg for, hun vasker sig grundigt.
Giv mig dit tøj.
Her er brusebadet.
Du skal bruge desinfektionsmidlet.
Det brænder, og det stinker.
Men du skal bruge det, for hun har en god næse.
Sko!
Sæt dine sko her.
Vær sød ikke at tage dem. Det er en gave fra min far.
Hvordan har du kunnet beholde dem?
Jeg skjulte dem. Vil De ikke nok...
Ser hun dem, tager hun dem.
Jeg gør dem rene. De er alt, hvad jeg har.
Godt så.
Tak.
Vær ikke bange.
Jeg fik at vide, at du kunne hjælpe os.
Vil du hjælpe med modstandskampen?
Men hvad kan jeg gøre?
Emmi Hoess har en radio. Hendes værelse ligger under farens kontor,
hvor du arbejder. Hvis du kan få fat i radioen,
tag den med herned. Jeg kan smugle den ud.
Klart. Jeg giver dig radioen,
du smugler den ud, og jeg bliver skudt for at stjæle den.
Derfor må du få Hoess til at stole på dig.
Men hvordan?
Han er en mand, og du er en kvinde...
Naturligvis!
Skaldet, udmagret, stinker af desinfektionsmiddel.
Meget imponerende!
Du tager fejl. Du ligner en tysker.
Du taler et pænt tysk. Du arbejder alene sammen med ham,
og han er ulykkelig.
- Så gør noget for mig. - Hvad?
Du skal finde min søn.
Han hedder Jan. Han er i børnelejren.
Hvad vil du vide?
Om... Om han...
- Om han lever? - Ja.
Det forstår jeg godt.
Måske kan Hoess arrangere at få ham ud.
Jeg har bagt Himmlers yndlingskage.
Det er den nye
sekretær fra lejren.
Før hende hen på kontoret.
Himmler kan ikke blive til middag.
Tror du, det er med vilje?
Hvad mener du?
Du sagde, at han var oprevet på grund af forsinkelserne.
Så er det nok!
Tænk, den idiotiske vagt førte den nye pige ud i køkkenet
uden at desinficere hende. I køkkenet!
- Jeg mener, børnene... - De er sunde og raske.
Ja, de får god mad her.
Hvad sker der, hvis vi rejser?
Så må de ofre sig ligesom alle andre tyske børn.
Du ser godt ud.
Jeg har næsten ikke drukket,
siden jeg rejste.
Kan du forestille dig det?
Min far spurgte, hvilken form for medicin
jeg praktiserer her.
Hvad kan jeg sige?
Jeg udfører Guds arbejde.
Jeg vælger, hvem der skal leve, og hvem der skal dø.
Er det ikke Guds arbejde?
Du er for ung til at mindes, hvordan Tyskland led, efter krigen var tabt.
Vi har ikke råd til at være venlige, hvis vi skal overleve.
Der hersker en epidemi i børnelejren.
Uanset hvad vi gør, dør de som fluer.
Du kan ikke tillade dig at være så følsom.
...og slutteligt et karaktertræk,
der kendetegner folk i sydlige klimaer,
et vist sløvsind...
Taler jeg for hurtigt?
Nej, hr. kommandant.
Undskyld.
Jeg er ked af at forstyrre,
men jeg tænkte, at hvis du tager til Berlin
og forklarer Himmler, hvor uretfærdig hans ordre er,
så ville han måske ændre mening.
Det kan ikke appelleres. Vi er overført hertil, sådan er det.
Mine piller, hurtigt!
- Skal jeg tilkalde lægen? - Vær stille.
Det er ubærligt.
Det går bedre nu.
Ergotaminen er et mirakel.
Det glæder mig, hr. kommandant.
Sid ned.
Hvordan kom du hertil?
Ikke alle fanger er så heldige at finde et godt arbejde.
Jeg tror,
at det må være skæbnen.
Skæbnen førte mig til Dem,
for jeg vidste, at kun De kan forstå det.
Forstå hvad?
At der er blevet begået en fejl.
Må jeg vise Dem noget?
Det er et af de tidligste polske dokumenter,
der foreslår en "endelig løsning" på jødeproblemet.
Jeg hjalp min far med at skrive det.
Måske vil De se, at jeg er uretfærdigt fængslet.
Du hævder altså, at du er uskyldig.
Jeg indrømmer, at jeg angrer den mindre anklage,
der fik mig sendt hertil.
Jeg beder kun om at forseelsen ses i forhold til min fortid,
ikke blot som en polsk sympatisør med nationalsocialismen,
men også som aktiv forkæmper i den hellige krig imod jøderne.
Pamfletten i Deres hånd beviser det.
Jeg beder Dem. De har magten til at tildele benådning og frihed.
Vil De ikke nok...
Du glemmer, at du er polak og dermed en fjende af Riget,
og det vil du altid være,
selv hvis du ikke er skyldig i en forbrydelse.
Du har flirtet skamløst med mig.
Det er svært at tro, at du er polak
med dit perfekte tysk og dit udseende,
den lyse hud, ansigtets struktur.
Typisk arisk.
Du er en usædvanligt tiltrækkende kvinde.
Der er noget over visse ariske kvinder,
en ren og strålende skønhed,
den lyse hud,
det lyse hår,
der inspirerer mig
til at tilbede den skønhed.
Undskyld. Et spørgsmål fra frau Hoess.
Barnet er lige kommet sig over influenza, så fruen ville vide,
om Iphigenie er rask nok til at tage til matiné-forestilling,
eller om hun bør spørge dr. Schmidt?
Hvis frau Hoess mener, hun er rask nok til at tage til matiné,
så formoder jeg, at hun er rask nok til at tage til matiné!
Jeg ville risikere meget for at være sammen med dig.
Skulle jeg ikke rejse, ville jeg løbe den risiko.
Men jeg må af sted. Og det må du også.
Jeg sender dig tilbage til blok 3. I morgen.
Kommandant, jeg ved, at jeg ikke kan bede om noget til mig selv,
og at De må følge reglerne.
Men jeg beder Dem om at gøre en ting for mig, før De sender mig tilbage.
Jeg har en søn i lejren. Han hedder Jan.
Jan Zawistowski. Han er ti år gammel.
Jeg frygter for hans helbred.
Jeg beder Dem overveje at løslade ham.
Han er skrøbelig og meget ung.
Vil De ikke nok?
Hvis jeg har påvirket Dem ved min tilstedeværelse,
så beder jeg Dem gøre det for mig.
Løslad min lille dreng. Jeg beder Dem.
Tror du, du kunne få mig til at gå imod reglerne,
blot fordi jeg udviste lidt kærlige følelser? Det er afskyeligt.
Der er en lovlig udvej! "Lebensborn"-programmet.
Han er perfekt til det.
De kunne få mit barn væk fra lejren og med i "Lebensborn"-programmet.
Send ham til Riget, så han kan vokse op som en god tysker.
Han er blond og ser tysk ud.
Han taler perfekt tysk ligesom jeg.
Kan De ikke se, hvordan min lille dreng, Jan,
ville være perfekt til "Lebensborn"?
Jeg får din søn bragt hertil i morgen.
Du kan se ham, og så sørger jeg for,
at han bliver fjernet fra lejren.
Du har intet at gøre herinde.
Undskyld, frøken, jeg ville bare...
Du kom for at stjæle radioen. Du skulle lige til at tage den.
Jeg siger det til min far.
Han straffer dig.
Jeg ville bare se på den. Jeg sværger.
Jeg er gået forbi så tit. Jeg har aldrig set en radio før,
der var så lille og smart.
Jeg kunne slet ikke tro, at den virkede. Jeg...
Løgner! Du ville stjæle den.
Jeg kan se det på dit ansigtsudtryk.
De må tro mig. Jeg ville ikke tage radioen.
Jo. Den har kostet 70 mark.
Du ville lytte til musik nede i kælderen. Du er en beskidt polak!
Mor siger, at polakkerne er værre tyve end sigøjnerne.
Også mere beskidte.
Du stinker!
Vågn op.
Du besvimede.
Træk vejret dybt, den kolde luft vil gøre dig godt.
Hold hovedet nede, så blodet løber igen.
Der står i førstehjælpsbogen, at det hjælper med et klap.
Sæt dig op, og læn dig mod sengen.
Jeg må sige en ting, du er meget køn.
Min mor sagde, at du må være svensk.
Hvad er det på din kjole?
Mit mesterskabssvømningsemblem.
Jeg var den bedste i klassen. Jeg var kun otte.
Hvor var det, Emmi?
I Dachau. Dachau var meget rarere end Auschwitz.
Vi havde et opvarmet svømmebassin kun for officerernes børn.
Nu skal du se mit album.
Det er mig som baby.
Her får jeg medaljen.
Det er svømmebassinet i Dachau.
Det er mig sammen med mor.
Det er også mig
sammen med far.
Jeg klæder mig om.
Måske kan vi svømme sammen i morgen.
Dejligt, far.
- Godnat, Emmi. - Godnat, far.
Det var mislykkedes med radioen som så mange andre ting i mit liv.
Men den aften gentog jeg for mig selv!
"Jeg har reddet min søn. Jeg har reddet min søn.
"I morgen får jeg ham at se!
"Og jeg kan sige farvel til ham.
"Og han vil være reddet."
Jeg var så glad den aften!
Fuld af håb.
Men Hoess holdt ikke ord.
Jeg fandt aldrig ud af, hvad der skete med min lille dreng.
Så derfor ville jeg ikke
leve længere.
Ikke før Nathan dukkede op,
og han fik mig til at leve for ham.
Lev for mig, Sophie.
Lev for mig.
Åh gud! Hvad har vi gjort ved dig?
Morris, kom her!
Stingo!
Nathan, sæt stolen ned! Det er ikke tiden til...
- Sæt stolen ned! - Sæt stolen ned!
Stingo!
Telefon.
Det er dr. Landau, Nathans bror.
Godt. Tak.
- Hallo? - Goddag, det er Larry, Nathans bror.
Ja, Larry!
Nathan har talt meget om dig. Jeg ved, I er venner.
Han har talt meget om dig.
Jeg tænkte på, om vi kunne aftale at mødes.
Javist. Bare sig tid og sted.
Min bror har høje tanker om dig.
Jeg har aldrig mødt nogen mere fremragende end Nathan.
- Han har en meget bred viden. - Du har ret.
Han er overbevist om, at du bliver en stor forfatter, det ønsker han også for mig.
Sid endelig ned.
Han kan vist gøre, som han har lyst til.
Han har sagt til dig og Sophie, at han er biolog.
Hos Pfizer.
Biologien er min brors maskerade.
Han har ingen universitetsgrad. Det er det rene opspind.
Sandheden er, at han er sindssyg.
Kors.
Der kan gå
uger, måneder, ja, sågar år, uden at det manifesterer sig, men så bang!
Han har et job hos Pfizer på deres bibliotek.
En slags hvilehjem, jeg skaffede til ham,
hvor han kan læse uden at genere nogen.
Lejlighedsvist udfører han lidt forskning
for en af de rigtige biologer på stedet.
Mon Nathan ville tilgive mig, hvis han vidste, jeg siger det til dig?
Han fik mig til at sværge aldrig at sige det til Sophie. Hun ved intet.
Det ironiske er, at han var det perfekte barn.
Han udmærkede sig i alt.
Selv Nathans lærere spekulerede på, hvad Nathan ville kunne opnå.
Han var den type barn,
som alle ønsker at tage æren for.
Da han var ti,
fik vi at vide, at vidunderbarnet var paranoid skizofren.
Fra da af gik han kun
på dyre sindssygeanstalter.
Hvad kan jeg gøre?
Hvis han holder sig fra stofferne, har han en chance.
Stoffer? Hvad er han på?
Benzedrin, kokain.
- Det vidste du ikke? - Nej.
Jeg vil ikke lyde, som om jeg beder dig spionere,
men hvis du bare kunne holde lidt øje med ham
og ringe til mig fra tid til anden,
så jeg ved, hvordan han har det.
Jeg er ked af at inddrage dig på den her måde.
Jeg tror ikke, du forstår det.
Jeg elsker dem begge to.
De er mine venner.
Godmorgen, hr. Stingo.
Vi var bange for, at der var sket noget
på vej tilbage til den lyserøde plantage.
Frøken Sophie insisterede på at indlede en eftersøgning.
- Frøken Sophie, De ser bedårende ud. - Mange tak.
Hvorledes befinder De sig?
Kom, min skat.
Det var Nathans ide at overraske dig med en sydstatsstemning.
Din bog har vækket min appetit for at lære mere om Syden.
Du skal også fortælle ham om rejsen.
Ja, frøken Sophie og jeg har talt om den mulighed
at tage en tur til dit elskede Dixie i oktober.
- Jeg har tænkt... - Ja.
- Hvis det er i orden med frøken Sophie... - Javist.
Vi kunne gøre det til vores bryllupsrejse,
og du kunne tage med, ikke bare som vores bedste ven,
men som min forlover.
Jeg har den ære
at bede om din hånd.
At tilbringe livet med dig
fra denne dag,
til døden skiller os ad.
Med denne ring
trolover jeg mig med dig.
Det er vist kutyme, at gommen givere forloveren en gave.
Jeg sagde til Nathan, at du måtte
lægge bogen til side for at tjene penge,
og det gjorde ham meget ked af det.
Nathan, det kan jeg umuligt tage imod.
Stingo, afvis det ikke.
Du skal ikke spilde dit talent.
Hvordan kan jeg takke dig?
Vil den fremtidige fru Landau gøre mig den ære at danse med mig?
Er det ikke spændende med Nathan?
Hvad mener du?
Ved du det ikke?
Det er jo en hemmelighed.
Han betroede mig, at han og hans hold
har opdaget en kur mod polio
i mit hjem.
Hvis blot min Saul kunne have oplevet denne dag.
- Bilen er klar, fru Zimmerman. - Jeg kommer ned nu.
Hvad sagde Nathan, da han så dig?
Jeg har ikke set ham.
Han og Sophie tog herfra for et par timer siden.
Han sagde noget om, at han
skulle have klaret nogle ting med dig en gang for alle.
- Hvad? - Han er nok lige smuttet.
Sophie sagde til ham, at det var noget, han bildte sig ind,
hun forsøgte at berolige ham, som hun altid gør.
Gad vide, hvilken skør ide han er optaget af denne gang.
Jeg sagde jo, du skulle passe på.
Hører du på Morris Fink næste gang?
Jeg føler mig som hundefangeren.
- Morris, ved du, hvor han er? - Nej.
- Hallo? - Til helvede med dig.
Nathan?
- Har du det godt? - Ja, jeg har det godt.
- Hvad er der med armen? - Han var ved at brække den.
Jeg blev bange og løb min vej.
Han har et våben, Stingo. Jeg tror, han vil bruge det.
Jeg burde ikke have efterladt ham der.
Vi burde finde...
- Nathan? - Stingo.
Nu hører du godt efter.
- Har han det godt? Nathan! - Åh gud!
Nathan! Kan du tilgive mig?
- Læg telefonen, din luder! - Du ved, jeg elsker dig.
Jeg vil aldrig tale med dig igen!
Nathan, vi elsker dig meget højt.
Vi ville aldrig gøre dig ondt.
Sig, hvor du er.
Til helvede med jer, I har forrådt mig bag min ryg.
Dig, som jeg stoler på som min bedste ven,
dig med det fjollede grin hver eneste dag.
Du så så uskyldig ud,
da du gav mig noget af manuskriptet.
"Nøj, Nathan, mange tak."
Bare et kvarter forinden
knaldede du den kvinde, jeg skulle giftes med.
Giftes! Giftes!
Det var min hensigt, i datid,
forjeg vil hellere brænde i helvede end at gifte mig med den polak,
der spredte benene for en lusket sydstatsidiot.
Nathan, vi kommer og henter dig. Hvor er du?
I skal ikke hente mig. Bliv, hvor I er. Jeg kommer efterjer.
Jer begge to.
Kors, Nathan!
I går ingen steder.
Ved I, hvad jeg gør ved løgnagtige svin?
Hør efter!
Nu kommerjeg efterjer.
Åh gud!
Jeg ringede til hans bror på kontoret.
Larry er i Toronto, men de prøver at få fat i ham.
Jeg burde være blevet der.
Måske kunne jeg have hjulpet ham.
Han har aldrig været så slem før.
Han kunne have dræbt os.
Han kunne have dræbt os begge.
Jeg er ligeglad med, om jeg dør.
Jeg er bange for, at han dør uden mig.
Tak.
Stingo?
Hvor skal vi hen?
Jeg vil gerne vise dig rundt i Washington.
Det hvide hus.
Måske hilse på Harry Truman.
Ja.
Jeg mener,
hvor skal vi hen?
Hvor skal vi virkelig hen?
Jeg tager dig med ned til den gård, jeg fortalte dig om, i det sydlige Virginia.
Når vi har fundet os til rette der,
kan vi køre til Richmond,
købe en god grammofon, måske nogle plader.
Hvad mener du med at finde os til rette?
Jeg elsker dig meget højt, Sophie.
Og jeg vil gerne giftes med dig.
Vi skal bo sammen på gården.
Når jeg skriver mine bøger, skal du hjælpe mig,
og jeg vil hjælpe dig med børnene,
for jeg elsker dig meget højt.
Er det for meget at håbe på,
at du også elsker mig?
Stingo, jeg er over 30 år gammel.
Hvad vil du med en gammel polsk dame som mig?
Det kan jeg klare.
"Gammel dame."
Sig ikke sådan.
Du vil altid være
den bedste.
Godt så. Vi kan godt tage derned.
Vi kunne bo der et stykke tid og så...
Vi skal ikke giftes. Det kan vi tale om senere.
Sophie, det sted på landet, som jeg taler om,
der er vi nødt til at være gift.
Kors, Sophie, det er jo kristne mennesker dernede.
Jeg ved ikke,
jeg vil jo gerne giftes snart. Jeg har elsket dig i lang tid.
Jeg ved, du holder af mig.
Giv os tid. Giv os lidt tid.
Vi får det fint sammen.
Det er ikke kun aldersforskellen
mellem dig og mig, Stingo.
Du burde have en anden mor for dine børn.
Kun dig.
Det ville ikke være fair for børnene med mig som mor.
De ville være de heldigste børn i verden.
Jeg vil fortælle dig noget.
Jeg vil fortælle dig noget, som jeg aldrig har fortalt nogen.
Aldrig. Men vil du være sød at skaffe mig en drink?
Den dag, vi kørte
til Auschwitz, var det forår,
og vi ankom om aftenen.
Det var en varm, smuk nat.
Mor, det gør ondt!
Du er meget smuk.
Jeg vil gerne i seng med dig.
Er du polak?
Dig!
Er du også en beskidt kommunist?
Jeg er polak!
Jeg er født i Krakow! Jeg er ikke jøde! Det er mine børn heller ikke!
De er ikke jøder. De er racerene.
Jeg er kristen.
Jeg er katolik.
Er du ikke kommunist?
Du er en troende.
Ja. Jeg tror på Kristus.
Du tror altså på Kristus, frelseren?
Ja!
Sagde han ikke:
"Lad de små børn
"komme til mig?"
Du kan beholde et af dine børn.
Hvadbehager?
Du kan beholde et af dine børn.
Det andet skal væk.
Du mener, at jeg skal vælge?
Du er polak, ikke jøde.
Det giver dig et privilegium, et valg.
Jeg kan ikke vælge! Jeg kan ikke vælge!
- Vær stille. - Jeg kan ikke vælge!
Vælg! Eller jeg sender dem begge af sted!
Vælg!
Bed mig ikke om at vælge! Jeg kan ikke!
Jeg sender dem begge af sted!
Hold kæft! Nu er det nok!
Jeg bad dig holde kæft! Vælg!
Bed mig ikke om at vælge! Jeg kan ikke!
- Jeg sender dem begge af sted! - Jeg kan ikke vælge!
Før begge børn væk!
Nu!
Tag min lille pige!
Tag mit barn!
Tag min lille pige!
Så.
Vi tager ned til gården i morgen, ja.
Men, Stingo,
vær sød ikke at tale om ægteskab
og børn.
Det er nok,
at vi tager derned
og bor der
i et stykke tid.
Jeg var 22 ogjomfru.
Endelig holdtjeg i mine armen gudinden fra mine uendelige fantasier.
Mit begær var utrætteligt.
Sophies begær var både et dyk ud i kødets glemsel
og en flugt fra minder og sorg.
Nu kan jeg se, at det også
var et vildt forsøg på at holde døden på afstand.
"Min kæreste Stingo.
"Du er en skøn elsker. Jeg var nødt til at rejse.
"Tilgiv mig, atjeg ikke sagde farvel. Jeg må tilbage til Nathan.
"Tro mig, du vil finde en vidunderlig kvinde,
"der vil gøre dig lykkelig på gården.
"Men da jeg vågnede, havde jeg det forfærdeligt
"og fortvivlet i forhold til Nathan.
"Jeg var så opfyldt af skyldfølelser og tanker om døden.
"Det var, som om is flød i mine årer.
"Jeg må være sammen med Nathan igen, hvad det end betyder.
"Måske serjeg dig ikke igen,
"men tro mig, at det har betydet meget for mig at kende dig.
"Du er en stor elsker, Stingo.
"Sophie."
Landau. L-A-N-D-A-U.
Han arbejdede på en medicinalvirksomhed.
Det var nok sådan, han fik fat på cyaniden.
De fandt den ved siden af sengen.
- Ved du hvilket firma? - Jeg er ikke sikker.
Tilhører Nathan Landau
UDVALGTE DIGTE af Emily Dickinson
"Gør sengen vid.
"Gør sengen klar med ærefrygt.
"I den,
"vent til dommen falder,
"ypperlig og fair.
"Gør madrassen flad.
"Gør puden rund.
"Lad ingen gul solskinsstøj
"forstyrre denne plads."
Og således endte min opdagelsesrejse på et sted så mærkeligt som Brooklyn.
Jeg gav slip på vreden og sorgen for Sophie og Nathan
og for de mange andre
af Jordens nedslagtede, forrådte og børn, der led martyrdøden.
Da jeg langt om længe kunne se igen,
så jeg de første stråler af dagslyset, der spejlede sig i den plumrede flod.
Det var ikke dommedag.
Kun morgen.
En skøn og smuk morgen.
Danish